INIMĂ NEÎNFRICATĂ
SCOȚIA 1280 AD
Vă voi povesti despre William Wallace.
Istoricii din Anglia vor spune că mint.
Dar istoria e scrisă de cei care au spânzurat eroi.
Regele Scoției a murit fără să lase în urmă un fiu,
iar regele Angliei, un păgân crud cunoscut ca Edward Picioare-Lungi,
a revendicat tronul Scoției.
Nobilii scoțieni s-au luptat cu el și s-au luptat între ei ca să câștige tronul.
Picioare-Lungi i-a chemat la tratative de pace.
Fără arme, însoțiți de câte un singur paj.
Un fermier din acel ținut era Malcolm Wallace, un om de rând care avea pământul său.
El avea doi fii: John și William.
Ți-am spus să stai acasă!
Mi-am terminat treaba. Unde mergem?
La MacAndrews! A spus că vine în vizită după ce adună recolta.
- Pot să vin și eu? - Du-te acasă.
- Dar vreau să vin și eu! - Du-te acasă, până nu te croiesc.
Du-te acasă, William.
MacAndrews!
Sfinte Iisuse!
Nu s-a întâmplat nimic. Gata, copile.
William.
Eu zic să ripostăm acum!
- Nu ne putem lupta cu ei. - Ceva trebuie făcut.
Wallace are dreptate! Să ne ridicăm la luptă.
Toți nobilii dornici de luptă au fost la tratative.
Nu putem înfrânge o armată cu 50 de țărani pe care i-am strânge.
Nu e nevoie să-i înfrângem. Doar să ne ridicăm împotriva lor.
- Cine e cu mine? - Eu, Wallace.
Bine.
- Unde vrei să pleci? - Vin cu tine.
Vii cu mine? Și ce vrei să faci?
- O să te ajut. - Mi-ai fi de mare ajutor,
dar vreau să ai grijă de casă cât sunt eu plecat.
Știu să lupt.
Știu că poți să lupți.
Dar mintea ne face bărbați.
Ne vedem mâine.
- Englezi... - Ascunde-te!
Tatăl și fratele tău sunt plecați. O să ne omoare și o să dea foc fermei.
De noi depinde, Hamish.
Tată?
Vino aici, copile.
Eu sunt Argyle, unchiul tău.
Ai chipul mamei tale.
Rămânem aici în seara asta. Mâine vii acasă cu mine.
Nu vreau să plec.
N-ai vrut nici să-ți moară tatăl, nu-i așa?
Dar s-a întâmplat.
I-a dat preotul binecuvântarea?
- "Odihna să-ți găsești întru Domnul..." - Era în latină.
Nu știi latină?
E ceva ce va trebui să îndreptăm.
Odihna să-ți găsești întru Domnul,
lumina cerească să se pogoare asupra ta,
Domnul să-ți arate îndurare
și pace să găsești întru El.
Amin.
Inima ta e liberă.
Să ai mereu curajul să o asculți.
Ce fac?
Își iau rămas-bun în felul lor.
Cântă din cimpoaie baladele proscrișilor.
Așa ne-am simțit și noi, eu și tatăl tău, când a fost omorât tatăl nostru.
Mai întâi învață să folosești... asta.
Pe urmă o să te învăț să folosești asta.
LONDRA
Mulți ani mai târziu, Edward Picioare-Lungi, regele Angliei
a supravegheat nunta celui mai mare dintre fiii săi, cel care avea să-i urmeze la tron.
Drept soție pentru fiul său, Picioare-Lungi a ales-o pe fiica rivalului său,
regele Franței.
Se zvonea că, pentru ca prințesa să zămislească,
Picioare-Lungi ar fi trebuit să facă personal onorurile.
Poate că asta a avut în gând de la bun început.
Scoția...
Pământul meu.
Francezii vor ceda în fața celor care dețin mai multă putere.
Dar cum să creadă în puterea noastră, dacă nu suntem în stare să guvernăm întreaga insulă?
- Unde e fiul meu? - Iertare, domnul meu.
M-a rugat să vin în locul lui.
Am trimis după el, iar el te-a trimis pe tine.
Să plec, domnul meu?
Dacă vrea ca regina să conducă țara când eu nu voi mai fi,
rămâi să înveți cum se face.
Nobilii.
Nobilii sunt cheia care ne va ajuta să pătrundem în Scoția.
Le dăm nobililor noștri pământuri în nord,
le oferim nobililor lor domenii în Anglia, iar lăcomia o să-i împiedice să ni se opună.
Nobilii noștri nu vor fi de acord cu dezrădăcinarea.
Domenii noi înseamnă tributuri noi și plătesc deja pentru războiul cu Franța.
Așa să fie oare?
Problema Scoției este că e plină de scoțieni.
Poate că e timpul să reinstituim un vechi obicei.
Să le acordăm dreptul de prima nocte.
Prima noapte. Când o fată de pe domeniul lor se căsătorește,
seniorii englezi vor avea drepturi sexuale asupra ei, în noaptea nunții.
Dacă nu-i putem alunga,
o să le nimicim stirpea.
Astfel, vom momi genul de seniori de care avem nevoie în Scoția,
cu sau fără tribut.
E o idee excelentă, sire.
Așa să fie oare?
În Edinburgh s-a întrunit sfatul nobililor scoțieni.
Printre aceștia se afla Robert, al 17-lea conte de Bruce,
principalul pretendent la coroana Scoției.
Am auzit că Picioare-Lungi a reinstituit dreptul de prima nocte.
Vrea să-și îndemne susținătorii să se stabilească aici.
Tata crede că ar fi bine să nu-l provocăm pe Edward,
nedeclarându-ne nici pro, nici contra.
- E un plan înțelept. - Ce face tata? l-am simțit lipsa la consiliu.
Treburile din Franța îl rețin prea mult.
Dar vă transmite salutări
și m-a însărcinat pe mine să vorbesc în numele clanului Bruce și în numele Scoției.
- Ți-a căzut piatra. - Te provoc la o probă de bărbăție.
Ai câștigat.
Să-i spunem o probă de ostășie, atunci.
Englezii nu ne lasă să ne antrenăm cu arme, așa că folosim pietre.
Puterea ostașului nu stă în braț, ci aici.
Nu. E aici.
Hamish?
Arată-i cum se face, fiule.
A fost o aruncare bună.
Da, a fost.
Mă întrebam dacă ai putea face asta și la nevoie.
În bătălie, de pildă.
Ai putea zdrobi un om cu un bolovan?
Pot să te zdrobesc ca pe un vierme.
Ai putea?
Fă-o. Vreți să vedeți cum mă zdrobește ca pe un vierme?
- Haide. - O să te miști.
Ba nu.
O să se miște.
Frumos spectacol, tinere Wallace.
Te simți bine? Nu pari prea sigur pe picioare.
Trebuia să-mi amintesc de joc.
Ridică-te, bătrâne.
- Mă bucur să te revăd. - Bine ai venit acasă!
- Uită-te la capul meu. - Trebuia să te fi mișcat.
William, dansezi cu mine?
Sigur.
Am venit să-mi revendic dreptul de prima nocte.
Ca stăpân al pământurilor, voi binecuvânta căsătoria,
primind mireasa în patul meu în noaptea nunții.
Pentru Dumnezeu, n-o să faci asta!
E dreptul meu de senior.
- Bună seara, domnule. - Bună, tinere Wallace.
- Frumoasă vreme, nu-i așa? - Da, așa este.
Pot să vorbesc cu fata dv.?
Despre ce vrei să vorbești cu ea?
Murron, vrei să ne plimbăm călare, în seara asta frumoasă?
Pe o vreme ca asta? Nu ești în toate mințile?
E o vreme bună, ca în Scoția. Plouă ușor dintr-o parte.
Nu poate veni cu tine.
Cel puțin, nu acum.
Nu acum.
- La revedere. - E vreme frumoasă. Abia dacă plouă.
Cu tine seamănă.
- Cum de m-ai recunoscut, după atâta timp? - Nu te-am recunoscut.
Am văzut cum mă priveai și n-am știut cine ești.
Iartă-mă. Cred că m-am uitat.
Ai obiceiul să călărești prin ploaie, cu străinii?
Era cea mai bună cale să te conving să pleci.
Dacă o să mai am curajul să te chem din nou, o să-ți trimit un bilet de avertizare.
- N-ar fi de folos. Nu știu să citesc. - Nu știi?
- E ceva ce va trebui să îndreptăm, nu-i așa? - Mă înveți să citesc?
Dacă vrei.
- În ce limbă? - Acum te dai mare!
- Da. Te-am impresionat? - Nu. Ar trebui să fiu?
Da.
Pentru că în fiecare zi m-am gândit la tine.
Spune asta stând pe cap și o să fiu impresionată.
- O să-mi cadă kiltul, dar o să încerc. - Dar bunele maniere nu le-ai învățat?
Francezii și romanii au maniere mult mai proaste.
- Ai fost la Roma? - Unchiul m-a dus în pelerinaj.
Cum a fost?
Nici pe departe atât de frumos pe cât e chipul tău.
Ce înseamnă asta?
Frumos.
Dar locul meu e aici.
Murron, vino în casă!
Știu că vi s-a părut ciudat că am invitat-o pe fiica dv. la plimbare.
Fiica lui MacClannough e o altă problemă.
- Am venit să te chem la o întrunire. - Ce fel de întrunire?
- O întrunire secretă. - Întrunirile voastre sunt o pierdere de vreme.
Tatăl tău a fost luptător
și patriot.
Știu cum a fost tatăl meu.
M-am întors acasă să lucrez pământul și să-mi întemeiez o familie.
Dacă pot trăi în pace, așa o să fac.
Vrei să te ferești de necazuri?
Dacă mi-o poți demonstra, ai voie să-mi curtezi fiica.
Până atunci, răspunsul meu e nu.
- Nu? - Nu, Wallace. Nu.
- Nu v-am demonstrat-o acum? - Nu!
Sigur, la o fermă e mult de muncă.
Dar asta se va schimba o dată cu venirea fiilor mei.
Ai copii, înțeleg.
Încă nu. Speram să mă ajuți tu în privința asta.
- Vrei să fiu soția ta? - E puțin cam repede, dar bine.
Asta numești tu o cerere în căsătorie?
Te iubesc. Te-am iubit mereu.
Vreau să fii soția mea.
- Asta înseamnă "da"? - Da.
- Să ne grăbim. Ne așteaptă. - Stai!
Unde te duci?
- Ce e acolo? - O să vezi.
Părinte...
O să te iubesc până la moarte. Pe tine și pe nimeni alta.
Și eu te voi iubi pe tine și pe nimeni altul, pe vecie.
Când te mai văd? Diseară?
- Nu pot. Tata e bănuitor. - Nu are legătură cu ce știm...
Când, atunci?
În seara asta.
Fii atent, sergent.
Unde te duci, fătucă? Pare greu. Lasă-mă să te ajut.
N-am de gând să-l fur.
Îmi amintești de fata mea de acasă.
Bună, fătucă.
Mai încet, Smythe.
Târfă!
Ești teafără?
- Te simți bine? - Da.
- Poți să călărești? - Da.
Întoarce-te imediat, nenorocitule!
Dați alarma! Ajutor!
Ne întâlnim în crâng.
Ne scapă!
După ei.
Până aici ți-a fost, nenorocito!
Murron?
Știți toți cât efort am depus mereu
să nu fiu prea strict, prea rigid în aplicarea legilor noastre.
Și drept urmare,
n-am învățat să trăim împreună în pace și armonie?
Iar nelegiuirea de astăzi e felul în care îmi răsplătiți voi îngăduința!
Nu-mi dați de ales.
Un atac asupra soldaților regelui
este tot una cu un atac asupra regelui însuși.
Și acum,
o să aștept să vină bătăușul acela la mine.
Caporal, trimite arcași în turn. Acum!
Nu te mișca, tată.
Tată, ești teafăr?
Macaulish!
Wallace...
Ce mai aștepți, băiete?
Ia-o tu. Eu îl țin.
Toarnă drept pe rană, băiete. Știu că pare o risipă de whisky.
Fiți îngăduitori cu mine.
Țineți-l!
Acum dați-i drumul.
Ca să te dezmeticești, băiete.
- Vine cineva! - Luați armele!
Vine cineva.
E clanul lui MacGregor.
Am auzit ce s-a întâmplat.
Să nu vă închipuiți că vă lăsăm să vă distrați fără noi.
Mergeți la casele voastre.
Unii dintre noi sunt deja amestecați.
Nu mai avem ce face. Voi însă mai aveți o șansă.
Mergeți acasă.
N-o să mai avem case, după ce garnizoana o să le dea foc.
Asta o să facă.
Bun venit!
Se întoarce patrula, sire.
Ce vești aveți?
Am trimis 100 de soldați la Lanark. Trebuie să se întoarcă.
Erau îmbrăcați așa?
Erau în jur de 50.
Grăbește-te.
Mă mai ții minte?
- Nu i-am făcut nici un rău. E dreptul meu. - Sunt aici să apăr dreptul soțului!
Sunt William Wallace.
Ceilalți veți fi cruțați.
Întoarceți-vă în Anglia
și spuneți-le celor de acolo că fiicele și fiii Scoției nu mai sunt ai voștri.
Spuneți-le că Scoția e liberă.
Dați-i foc!
Rebelii scoțieni au atacat una dintre garnizoanele mele și l-au ucis pe senior.
Am auzit. Wallace e un tâlhar, nimic mai mult.
Tu ce-ai face cu acest tâlhar?
L-aș trata ca pe un hoț obișnuit. Magistratul local să-l pedepsească pentru fapta lui.
Lăsați-ne singuri.
Wallace l-a omorât pe magistrat și a preluat controlul asupra orașului.
Ridică-te în picioare.
Mâine dimineață plec în Franța, să revendic drepturile noastre acolo.
Te las pe tine să potolești această măruntă răscoală.
Ai înțeles? Spune.
Într-o bună zi, vei fi rege.
Încearcă măcar să te porți ca un rege.
Pleacă de-aici!
Convocați consiliul militar!
Sper că soțul tău va pleca în Scoția,
îl va întâlni pe Wallace...
și tu vei rămâne văduvă.
După ei!
Nu are sens să vă opuneți. Sunteți încercuiți.
Unde sunt ceilalți? Unde e Wallace?
- Tată... - Intră.
A izbucnit o răscoală.
- Cine o conduce? - Un om de rând, William Wallace.
Vei sprijini răscoala. Le vei oferi ajutoare din ținuturile din nord.
Eu voi câștiga simpatia englezilor condamnând răscoala
și ordonând ca cei din sud să li se opună.
Stai jos. Mai rămâi.
Wallace...
nu e nici măcar cavaler, dar luptă cu ardoare.
Îi însuflețește!
Ai vrea să lupți și tu ca el?
- Și eu aș vrea. - Poate că e timpul.
E timpul să supraviețuim.
Ești al 17-lea Robert Bruce.
Cei 16 dinaintea ta ți-au lăsat moștenire pământ și titlu, căci nu s-au ridicat la luptă.
- Convoacă o întrunire a nobililor. - Nu fac decât să vorbească!
Așa este! Au tot atâtea titluri și pământuri de la englezi, ca și de la scoțieni. Ca și noi.
Îl admiri pe acest William Wallace.
Bărbații fermi sunt ușor de admirat.
Au curaj. Și un câine are curaj.
Însă puterea de a face compromisuri arată că un bărbat este nobil.
Să înțelegi un lucru.
Edward Picioare-Lungi este cel mai crud rege de pe tronul Angliei.
N-o să mai rămână nimic din noi și din Scoția,
dacă nu suntem la fel de cruzi.
Ascultă-i pe nobili.
Să știi ce gândesc e cheia care o să ne ajute să ocupăm tronul.
Așteaptă. Priviți.
Asta pe dinafară, iar asta, spre stânga.
Mergem mai departe.
Când se va întoarce regele, o să-i îngroape în hainele astea noi.
Scoția e trecută prin foc și sabie.
Soțul tău vrea să trimită în secret o armată în nord.
De unde știi?
Mi-am petrecut noaptea trecută cu cineva din consiliul de război.
N-ar trebui să-ți facă confidențe în pat.
Da.
Englezii nu știu la ce folosește limba.
Scoțianul acesta rebel, Wallace,
luptă ca să răzbune o femeie?
Aproape că uitasem.
Un magistrat care voia să-l captureze
a descoperit că are o iubire secretă.
I-a tăiat fetei gâtul ca să-l provoace pe Wallace la luptă...
Și s-a ridicat la luptă.
Cunoscându-i pasiunea pentru iubirea pierdută, au pus la cale capturarea sa
profanând mormântul tatălui și pe al fratelui său
și plănuind o ambuscadă la mormântul iubitei lui.
Însă el și-a croit drum printre ei cu pumnalul
și a ascuns cadavrul iubitei într-un loc secret.
Asta înseamnă dragoste, nu-i așa?
Dragoste?
N-am de unde să știu.
Picioare-Lungi o să trimită toată armata din nord împotriva noastră.
Cavaleria grea în armuri pe cai care zguduie pământul când trec...
- O să treacă peste noi. - Unchiul Argyle povestea
că nici o armată n-a reușit să rezist atacului cavaleriei.
- Ce facem? - Lovim, fugim și ne ascundem. Ca scoțienii.
O să facem țepușe.
Sute de țepușe lungi, de două ori mai lungi decât un om.
Atât de lungi?
Unii oameni sunt mai lungi ca alții.
Iar ți-a spus maică-ta povești despre mine.
Vin voluntari.
William Wallace, am venit să luptăm și să murim pentru tine.
Ridică-te. Nu sunt Papa.
Mă numesc Fandron. Sabia mea îți aparține.
- Ți-am adus ceva. - I-am căutat de arme.
Ți-am adus asta.
- Soția mea a făcut-o pentru tine. - Mulțumesc.
Nu poate fi el William Wallace.
Sunt mai chipeș decât omul ăsta.
Bine, Tată, îl întreb.
Dacă îmi risc viața pentru tine, o să am ocazia să omor englezi?
Tatăl tău e o fantomă sau conversezi cu Atotputernicul?
Ca să-și găsească egalul, un irlandez e nevoit să vorbească cu Domnul.
Atotputernicul a zis: "Răspunde naibii la întrebare."
- Vezi cum vorbești. - Irlandez țăcănit...
De-ajuns de isteț ca să ascundă un pumnal de gărzile tale, bătrâne.
E prietenul meu, irlandezule.
Răspunsul la întrebarea ta este da. O să omori englezi.
Excelent!
Stephen e numele meu.
Sunt cel mai căutat bărbat de pe insula mea. Atâta că nu sunt pe insula mea.
- Mare păcat. - Insula ta? Vrei să spui Irlanda?
Da! E a mea.
Ești nebun.
Atunci, am ajuns la locul potrivit.
Ești sigur că Atotputernicul nu m-a trimis să-ți acopăr spatele?
Oricum, nu-mi plăcea individul.
Nu era zdravăn la cap.
William. Sunt iscoadele noastre.
Armata engleză înaintează spre Stirling.
- Nobilii li s-au alăturat? - Robert Bruce și ceilalți nu vor lupta.
Dar vestea s-a răspândit și scoțienii din podișuri vin să ni se alăture.
Vin în cete de sute și mii de oameni!
Sunteți gata de război?
- Ce vești aduci? - Sunt pe puțin de trei ori mai mulți.
- Câți cai au? - 300, poate mai mulți.
- Trebuie să încercăm să negociem. - Cine era comandantul?
Avea o tresă roșie pe blazon?
- Da. - E Cheltham, atunci.
Chiar și așa, putem negocia.
Ce zic?
Nu aud nimic, dar nu e de bine.
Nobilii vor negocia. Sau cad la învoială și mergem acasă,
sau nu cad și atacăm.
Au 300 de cai. Nu avem nici o șansă.
Ce puhoi!
N-am venit aici să lupt, ca să obțină ei alte pământuri,
iar eu să muncesc pentru ei.
Nici eu.
Băieți, eu nu-mi dau viața pentru nenorociții ăștia!
Haide acasă!
Opriți-vă!
Nu plecați! Așteptați să negociem!
- William Wallace! - Nu e el. E prea scund.
Atotputernicul spune că e o luptă de mare ținută. Au venit oameni numai unul și unul.
- Nu dai onorul? - Ați venit pe câmpul de luptă, vă mulțumesc.
E oastea noastră. Ca să ni te alături, vei jura credință.
Jur credință Scoției.
Dacă e oastea voastră,
de ce pleacă?
N-am venit să luptăm pentru ei!
Plecăm acasă! Englezii sunt prea mulți!
Fii ai Scoției, sunt William Wallace!
- Wallace are 2 m! - Am auzit.
Omoară oameni cu sutele! Dacă era aici,
i-ar fi nimicit pe englezi cu focul din priviri și cu trăsnetele pe care le aruncă din fund!
Sunt William Wallace!
Văd oastea compatrioților mei
venită să înfrunte tirania!
Ați venit să luptați ca niște oameni liberi!
Sunteți liberi!
Ce veți face fără libertate?
Luptați?
Împotriva lor?! Nu! Vom fugi! Și vom trăi.
Luptați, și unii vor muri.
Fugiți și veți trăi,
cel puțin pentru o vreme.
Iar când o să muriți în patul vostru, peste mulți ani,
n-o să doriți să puteți da toate zilele ce se vor fi scurs până atunci
pentru șansa
să vă întoarceți aici și să le spuneți dușmanilor noștri că viața ne-o pot lua,
dar nu ne pot lua libertatea?!
Par optimiști. Poate că vor să lupte.
Confruntarea are deznodământul dinainte stabilit, sire.
Totuși, să le dăm de știre despre condițiile regelui.
N-o să le accepte niciodată.
Sire...
Bine. Spune-le condițiile.
- Vin. Să le ieșim în întâmpinare? - Lăsați-mă pe mine să vorbesc. De acord?
Minunat discurs.
Acum ce facem?
Poartă-te firesc.
- Unde te duci? - Să mă asigur că luptăm.
Nu ne-am îmbrăcat frumos degeaba.
Mornay, Lochlan, Craig...
Iată care sunt condițiile regelui.
Spuneți oștirii să plece de pe câmpul de bătaie
și fiecare dintre voi va primi domenii în Yorkshire,
inclusiv un titlu cu drept de moștenire...
- Pentru care îi veți plăti... - Am și eu o ofertă pentru voi.
Cheltham, e William Wallace.
Îi veți plăti regelui un tribut anual.
- Am o ofertă pentru voi, am spus. - Nu respecți un sol de pace?
Venit din partea regelui lui? Categoric.
Iată care sunt condițiile Scoției.
Coborâți steagurile și porniți înapoi spre Anglia.
Opriți la fiecare casă să cereți iertare pentru 100 de ani de tâlhării, siluiri și crime.
Faceți asta, și oamenii voștri vor trăi.
Nu faceți ce v-am spus, și veți muri cu toții astăzi.
Vă depășim ca număr. Nu aveți cavalerie grea.
În două secole, nici o armată...
N-am terminat!
Înainte să vă lăsăm să plecați,
comandantul vostru trebuie să vină în fața oștirii noastre,
să-și pună capul între picioare și să se pupe-n fund.
Nu tocmai cordialitățile cu care era obișnuit.
Fiți pregătiți și faceți cum vă spun.
La semnalul meu, ocoliți poziția noastră și flancați-i.
- Nu trebuie să ne dezbinăm forțele! - Asigurați-vă că englezii văd ce faceți.
O să creadă că fugim.
Nimiciți-le arcașii. Ne întâlnim la mijloc.
Bine.
Bastard nenorocit! Vreau inima lui Wallace pe tavă!
Arcași!
Arcași, înainte!
Domnul mi-a zis că poate să mă scape de aici, dar tu ai dat de dracu'!
Fiți gata! Trageți!
Plecați!
Vedeți? Toți scoțienii călare fug!
Cavaleria noastră o să-i secere ca pe niște spice. Trimiteți caii.
Atac în forță!
Fiți gata!
Stați!
Acum!
Trimite pedestrașii! Tu să-i conduci!
Retragerea!
Nenorocitule!
Gata!
Te numesc Sir William Wallace.
Sir William, în numele Domnului,
te declarăm Gardian și Înalt Protector al Scoției,
iar pe căpitanii tăi, îi numim ordonanțe regale.
Ridică-te și primește recunoașterea noastră.
Știe cumva ce politică duce?
Nu, dar trecerea sa printre cei de rând poate schimba tot.
Clanul Balliol o să-l pupe și în fund. La fel și noi.
Sir William!
Întrucât tu și căpitanii tăi vă trageți dintr-o regiune
care i-a sprijinit mereu pe cei din clanul Balliol,
putem conta mai departe pe sprijinul tău când o să fie vorba despre urcarea la tron?
Blestemat fie clanul Balliol! Sunt toți oamenii lui Edward!
Domnilor...
E momentul să alegem un rege.
Ești gata să recunoști succesiunea noastră legitimă?
- Voi refuzați să sprijiniți regele. - Minciuni, scrise de tine!
- Cer recunoașterea acestor documente! - Sunt documente mincinoase, știi bine!
Sir William, unde pleci?
I-am înfrânt pe englezi,
dar se vor întoarce, fiindcă voi sunteți dezbinați!
- Ce ai de gând să faci? - O să invadez Anglia.
O să-i înving pe englezi pe teren propriu.
Să invadezi Anglia?! Imposibil!
De ce e imposibil?
Sunteți atât de preocupați să strângeți firimiturile rămase de la masa lui Edward,
încât ați pierdut dreptul dat de Dumnezeu la o soartă mai bună.
E o diferență între noi.
Voi credeți că poporul scoțian există ca să vă asigure vouă titluri.
Eu cred că titlurile voastre există ca să le asigure oamenilor libertatea.
O să fac totul pentru libertatea lor.
Așteaptă!
Respect vorbele tale, dar nu uita că acești oameni au domenii și castele.
Riscul e mare pentru ei.
Un om de rând, rănit în luptă, riscă mai puțin?
Nu. Dar de la vlădică la opincă, nația asta nu are conștiință națională.
Nobilii se aliază cu Anglia.
Clanurile se luptă între ele.
Dacă îți faci dușmani în ambele tabere, o să sfârșești mort.
- Toți murim. Contează cum și de ce. - Nu sunt laș! Și eu vreau ce vrei tu,
- dar avem nevoie de nobili. - Avem nevoie de ei?!
Ce înseamnă să fii nobil?
Titlul îți dă dreptul să revendici tronul Scoției.
Dar oamenii nu te urmează pentru că ai un titlu, îți urmează curajul.
Poporul te cunoaște. Nobili sau plebe, te respectă.
Dacă i-ai conduce spre libertate...
te-ar urma.
Și eu te-aș urma.
La naiba! Sodomitul de vărul meu, prințul, îmi spune că nu are trupe.
Toate orașele din nordul Angliei cer ajutoare.
- A avansat. - Spre ce oraș?
Vine încoace, sire.
Aduceți mâncarea și proviziile. Dublați gărzile! Ferecați porțile!
Repede, aduceți proviziile!
Vă putem scoate, dacă plecăm acum.
N-o să-i spun unchiului meu că am pierdut cea mai mare cetate din nord.
Haideți!
Faceți-i loc regelui!
Nu e vina ta.
- Înfruntă-l. - O să-l înfrunt. Și nu numai atât.
Ce vești ai din nord?
Nimic nou, Maiestate. Am trimis curierii după vești.
Am aflat veștile în Franța, unde luptam ca să-ți extind viitorul regat.
Noutățile sunt, fiul meu, că toată armata noastră din nord a fost distrusă,
iar tu nu ai făcut nimic.
Am recrutat oameni, sire. Sunt înrolați și gata de plecare.
Mă scuzați, sire. A venit un mesaj urgent din York.
Intră.
Poți să pleci.
Wallace a prădat York-ul.
A prădat York-ul.
Sire, nepotul dv.!
Ce bestie poate face așa ceva?!
Dacă a putut captura York-ul,
poate invada sudul Angliei.
O să-l oprim!
Cine e acest om care îmi vorbește de parcă i-aș fi cerut sfatul?
- L-am numit pe Phillip sfetnicul meu. - E calificat?
Am studiat tehnicile de luptă și tacticile militare, sire.
Serios?
Spune-mi...
Ce m-ai sfătui în situația de față?
O să-i ofer un armistițiu...
și o să-i cumpăr loialitatea.
Cine se va duce la el? Eu, nu.
Dacă aș ajunge sub tăișul sabiei ucigașului acestuia,
capul meu ar sfârși și el într-un coș.
Nici nevolnicul meu de fiu.
Vederea lui i-ar încuraja pe dușmani să invadeze țara.
Pe cine să trimit, atunci?
Pe cine să trimit?
Visez.
Da.
Trebuie să te trezești.
Nu vreau să mă trezesc.
Vreau să rămân cu tine.
Și eu vreau să rămân cu tine.
Dar trebuie să te trezești.
Trezește-te, William.
Trezește-te.
Vine o solie! Flutură steagul păcii
și au blazonul lui Picioare-Lungi.
Sunt prințesa de Wales.
Am venit ca solie a regelui, la ordinul său personal.
Pentru ce?
Să-ți prezint propunerile regelui.
Stai de vorbă cu o femeie?
Înțeleg că ai primit de curând titlul de cavaler.
N-am primit nimic.
Domnul îi face pe oameni ceea ce sunt.
Domnul te-a făcut prădător de cetăți
și călău al nepotului regelui, vărul soțului meu?
York a fost un punct strategic pentru toate invaziile în Scoția.
Iar vărul acela a spânzurat oameni nevinovați, femei și copii.
Picioare-Lungi a fost și mai brutal, când a ocupat orașele scoțiene.
E un ucigaș sălbatic și sângeros.
Și vă spune minciuni.
Eu nu mint niciodată.
Dar sunt sălbatic.
Sau în franceză, dacă preferați.
Întreabă-l pe regele tău.
O să vezi dacă poți citi adevărul în ochii lui.
Hamilton, lasă-ne singuri.
- Dar, doamnă... - Lasă-ne singuri.
Să vorbim deschis.
Vrei să invadezi Anglia,
dar nu poți duce la bun sfârșit cucerirea cu proviziile și adăposturile pe care le ai.
Regele vrea pace.
- Picioare-Lungi vrea pace? - Mi-a spus mie, îți jur.
Îți propun să te retragi.
El îți oferă în schimb un titlu nobiliar, domenii și un cufăr cu aur,
pe care ți-l pot da chiar acum.
Un rang nobiliar și titluri. Aur... Ca să devin un alt Iuda.
- Pacea se face astfel. - Sclavia se face astfel.
Ultima dată când Edward a vorbit de pace, eram copil.
Mulți nobili scoțieni care nu voiau să fie sclavi
s-au lăsat amăgiți, arborând steagul păcii, într-un hambar...
unde i-a spânzurat.
Eram foarte tânăr, dar îmi amintesc bine ce înțelege Edward prin pace.
Înțeleg că ai suferit.
Știu despre iubita ta.
Era soția mea.
Ne-am căsătorit în secret, ca să n-o împart cu un senior englez.
Au omorât-o ca să ajungă la mine.
N-am vorbit niciodată despre asta.
Nu știu de ce îți spun ție toate astea.
Poate pentru că văd în tine tăria ei.
Într-o bună zi, vei fi regină.
Trebuie să deschizi ochii.
Spune-i regelui tău
că William Wallace nu se lasă supus, și nici un alt scoțian atâta vreme cât trăiesc eu.
Soția fiului meu s-a întors nevătămată de la păgân.
- A acceptat mita? - Nu.
Atunci, de ce a rămas pe poziții? Iscoadele mele mi-au dat de știre că nu a înaintat.
Vă așteaptă la York.
A spus că nu mai atacă nici o cetate, dacă aveți curajul să-l înfruntați.
Așa a spus?
Arcașii galezi o să se strecoare neobservați, dacă ajung pe aici în flancul lui.
Corpul principal al oștirii noastre din Franța o să debarce aici, la nord de Edinburgh.
Recruții din Irlanda o să se apropie dinspre sud-vest... spre acest punct.
Arcașii galezi, trupele din Franța, recruții irlandezi.
Ar dura săptămâni să se adune.
Le-am trimis ordinul înainte de plecarea soției tale.
Micul nostru șiretlic a reușit. Mulțumesc.
În vreme ce acest parvenit mă așteaptă în York,
trupele mele vor ajunge în Edinburgh, blocându-i retragerea.
Ai vorbit cu acest...
Wallace între patru ochi?
Spune-mi...
Ce fel de om este?
Un barbar fără minte.
Nu e un rege ca dumneavoastră, sire.
Poți să te întorci la brodat.
Sunt umila voastră slugă, sire.
Ai adus înapoi banii?
Nu. I-am dăruit, ca să ușurez suferința copiilor prinși în acest război.
Asta se întâmplă când trimiți o femeie.
Mă iertați, sire,
dar m-am gândit că generozitatea o să dovedească măreția voastră.
Măreția mea va fi mai bine dovedită
când Wallace se va întoarce în Scoția și își va găsi țara în ruină.
Se apropie călăreți.
Doamna de companie a prințesei.
Se pare că ai făcut impresie.
N-ai stat în cort atâta vreme.
E adevărat! Se apropie corăbii engleze dinspre sud.
Nu știu nimic de galezi, dar irlandezii au debarcat.
- A trebuit să văd cu ochii mei ca să cred. - De ce luptă irlandezii pentru englezi?
Nu vă faceți griji în privința lor. Nu v-am spus?!
E insula mea.
Hamish, pleacă la Edinburgh și cere adunarea consiliului.
- Insula ta? - Insula mea!
- Va trebui să negociem. - Vă rog, domnilor!
Craig, are dreptate!
Singura noastră opțiune e să negociem, sau Edinburgh e șters de pe fața pământului.
Ostașii mei mărșăluiesc de multe zile.
Mai avem încă pregătiri de făcut, așa că o să vorbesc deschis.
Avem nevoie de toți ostașii pe care ni-i puteți da. Escortele voastre, chiar voi înșivă.
Avem nevoie de ei acum.
Cu atâta oaste împotriva noastră, e cazul să discutăm alte opțiuni.
Alte opțiuni?
Nu vreți măcar să vă conduceți oamenii pe câmpul de bătaie
și să încheiați un târg echitabil cu Picioare-Lungi, înainte să fugiți?
- Sir William... - Nu-i putem învinge!
Putem! Și o vom face!
Am învins la Stirling, și cu toate astea ezitați.
Am învins la York, fără sprijinul vostru.
Dacă nu veți fi alături de noi acum, sunteți niște lași.
Dacă voi vă numiți scoțieni, mi-e rușine să fiu din același neam cu voi.
Sir William, hai să discutăm între patru ochi.
Te rog.
Ai realizat atât de mult.
Să ne împotrivim acum ar însemna să ne lăsăm mânați de furie, nu de curaj.
E mult mai mult decât furie.
Ajută-mă.
În numele Mântuitorului, ajutați-vă pe voi înșivă.
Acum e șansa noastră.
Dacă suntem uniți, putem învinge.
Dacă biruim, vom avea ceva ce nici unul dintre noi n-a mai avut.
O țară a noastră.
Tu ești conducătorul de drept. Ai putere, văd asta.
Unește-ne!
Unește clanurile!
Nu poate fi asta soluția.
Ai spus chiar tu: nobilii n-o să-l sprijine pe Wallace.
La ce bun să luăm partea celor care vor fi măcelăriți?
I-am dat cuvântul meu.
Știu că e greu. E greu să fii conducător.
Fiul meu...
Privește-mă.
Eu nu pot fi rege.
Tu și numai tu poți conduce Scoția.
Trebuie să faci ce îți spun.
Nu pentru mine, nici pentru tine,
ci pentru țara ta.
La o parte. Faceți loc.
La o parte, băieți.
- William, Bruce nu vine. - O să vină.
Mornay și Lochlan au venit.
O să vină și Bruce.
O adunare încântătoare.
Nu ești de acord?
- Arcașii sunt pregătiți. - Nu pornim cu arcașii.
Iscoadele mi-au spus că arcașii lor sunt departe.
Săgețile costă bani. Trimiteți irlandezii. Morții nu costă nimic.
Pregătiți pedestrimea și cavaleria.
Pedestrași!
Cavalerie!
Avansați!
Mă bucur să vă văd în dimineața asta!
Irlandezii...
Mă bucur să vă avem cu noi. Priviți.
Mornay? Lochlam?
Lui Mornay i-am dublat terenurile din Scoția și i-am oferit domenii în Anglia.
Lochlan l-a trădat pentru mult mai puțin.
Arcașii.
Sire, n-ar însemna să tragem în oamenii noștri?
Ba da.
Dar o să tragem și într-ai lor. Noi avem trupe de rezervă.
Atacați!
Arcași!
Trimite întăriri!
Trimiteți restul oștirii!
Să mi-l aduceți pe Wallace.
Viu, dacă se poate. Mort e la fel de bine.
Răspândiți vestea victoriei noastre. Ne retragem?
Apără-ți regele!
Ridică-te!
- Ia-l de aici! - Iisuse!
Pleacă!
Sunt pe moarte.
Dă-mi pace.
Nu.
O să trăiești.
Am trăit destul cât să trăiesc liber
și să fiu mândru că ai devenit un bărbat adevărat.
Sunt un om fericit.
Eu sunt cel care putrezește.
Tu însă ai o figură mai descompusă decât a mea.
Fiule...
Avem nevoie de alianța cu Anglia ca să putem guverna aici.
Ai obținut asta.
Ți-ai salvat familia, ți-ai mărit domeniile.
În timp, o să deții toată puterea în Scoția.
Pământuri.
Titluri. Oameni.
Putere. Nimic.
- Nimic? - Nu am nimic.
Oamenii luptă pentru mine, fiindcă altfel îi alung de pe domenii
și le înfometez femeile și copiii.
Oamenii aceia care au înroșit pământul cu sângele lor, la Falkirk,
au luptat pentru William Wallace, iar el luptă pentru ceva ce eu n-am avut niciodată.
I-am luat totul, când l-am trădat. Am văzut asta în ochii lui, pe câmpul de bătaie.
Și mi-a frânt inima!
Toți oamenii trădează. Toți își pierd curajul.
Eu nu vreau să-mi pierd curajul!
Vreau să cred, ca el!
N-o să mai fiu niciodată în cealaltă tabără!
Lord Craig, e adevărat ce se spune de Mornay?
Wallace l-a omorât în dormitorul lui. E mai periculos acum decât oricând.
Nu se știe cine va fi următorul.
Poate o să fii chiar tu.
Poate o să fiu eu.
Nu are importanță.
- Eu vorbesc serios, Robert. - Și eu!
Căutați peste tot!
Lochlan.
William Wallace a omorât 50 de bărbați.
Ca pe nimic.
O sută de oameni. Cu sabia. I-a despicat cum...
a despicat Moise Marea Roșie.
Faima lui crește. O să fie mai rău ca înainte.
Recrutează voluntari în toate cetățile Scoției. Când o să-și refacă forțele...
Sunt o turmă de oi, nimic mai mult.
Ușor de împrăștiat, dacă lovim păstorul.
Foarte bine.
Adună-i pe cei mai buni asasini ai tăi și aranjează o întâlnire.
Se știe că Wallace simte când i se întinde o cursă.
Dacă ceea ce mi-a spus lord Hamilton e corect,
o place pe viitoarea noastră regină și are încredere în ea.
O vom trimite într-o solie de pace.
Prințesa poate să cadă prizonieră. Îi punem viața în pericol.
Fiul meu ar fi nespus de îndurerat.
Dacă ea va fi omorâtă,
vom avea în regele Franței un aliat de nădejde împotriva scoților.
Vezi tu,
ca rege, trebuie să găsești partea bună a fiecărei situații.
E William Wallace, sunt sigur.
A lăsat sabia. Fiți pregătiți.
Doamnă...
Am primit mesajul tău.
E a doua oară când mă avertizezi de pericol.
De ce?
Un nou transport cu provizii va sosi luna viitoare.
Alimentele și armele...
Oprește-te.
De ce mă ajuți?
De ce?
Pentru felul în care mă privești acum.
Când am crezut că e pierdută orice speranță, au venit nobilii noștri salvatori.
Jos glugile!
Sir William, am venit să te chemăm la o întrunire.
La ce bun?
- I-ați jurat toți credință regelui. - Un jurământ dat unui mincinos nu e valabil.
Suntem gata să-ți jurăm loialitate ție.
Sfatul să jure public, atunci.
Nu putem. Unii nu cred că mai ești în viață.
Alții se tem de răzbunarea ta. Vino la Edinburgh.
Peste două zile. Convinge-i că i-ai iertat și ne vom uni sub conducerea ta.
- Scoția va fi unită. - Unită?
- Vrei să spui "tu și eu"? - Nu.
Asta vreau să spun.
E chezășia lui Robert Bruce.
Știi că e o capcană. Spune-i și tu.
Dacă Bruce voia să-l omoare, ar fi făcut-o la Falkirk.
Eu știu. Am fost acolo.
Lasă-l pe Bruce. Și ceilalți?
Niște intriganți care nu sunt de acord nici asupra culorii fecale! E o capcană! Ești orb?
Uitați-vă la noi.
Trebuie să încercăm. Singuri nu vom reuși.
Unirea cu nobilii e singura speranță. Știi ce se va întâmpla, dacă ratăm șansa?
Ce?
Nimic.
- Nu vreau să devin martir. - Nici eu.
Vreau să trăiesc. Vreau o casă și copii.
- Și pace. - Chiar vrei?
I-am cerut lui Dumnezeu toate astea. Totul e în van, dacă nu ești liber.
- E doar un vis, William. - Un vis?
Noi ce am făcut atâta vreme?!
- Am trăit visul acesta. - Visul tău nu e libertatea.
E Murron! Faci asta ca să fii erou. Îți închipui că ea te vede.
Nu îmi închipui, știu că mă vede.
Iar tatăl tău te vede pe tine.
Dumnezeule!
Să vin cu tine?
Nu. Merg singur.
Ne vedem după aceea.
Degrabă și nu mai târziu, sper.
- Nu o să vină. - O să vină.
Sunt sigur.
Sire, vine.
Nu!
Nu te amesteca, Robert!
Plecați!
Nu-i faceți nici un rău lui Bruce! Așa ne-am înțeles!
Tată!
Lepros nenorocit!
De ce?
Picioare-Lungi îl voia pe Wallace.
La fel și nobilii noștri.
Acesta a fost prețul coroanei tale.
Mori!
Vreau să mori!
Curând o să mor.
- Și tu o să fii rege. - Nu vreau nimic de la tine.
Nu ești om!
Nu ești tatăl meu!
Ești fiul meu și ai știut mereu ce gândesc.
- M-ai amăgit. - Te-ai lăsat amăgit.
În inima ta, ai știut ce trebuia să se întâmple aici.
Măcar acum știi ce înseamnă să urăști.
Ești pregătit să fii rege.
Ura mea va muri o dată cu tine.
William Wallace, ești acuzat de înaltă trădare.
- Împotriva cui? - Împotriva regelui tău.
Ai ceva de spus?
În viața mea...
nu i-am jurat credință regelui.
Nu are importanță. E regele tău.
Mărturisește, și vei avea parte de o moarte ușoară.
Neagă, și vei fi purificat de păcat prin tortură.
Mărturisești?
Mâine vei fi purificat.
- Să văd prizonierul. - Regele a poruncit...
Regele va muri. Fiul lui e nevolnic. Cine crezi că va conduce regatul?
Deschide ușa.
Maiestate.
Ridică-te în picioare, stârpitură!
Oprește-te! Pleacă.
Pleacă, am spus!
Doamna mea.
Domnule...
Am venit să te implor...
să mărturisești tot și să-i juri credință regelui. Poate îți va arăta îndurare.
O să arate îndurare și țării mele?
Îndurarea înseamnă o moarte ușoară. Poate chiar să rămâi întemnițat.
În timp, cine știe ce se poate întâmpla...
Orice, doar să rămâi în viață...
Dacă îi jur credință,
tot ce am fost moare în acea clipă.
Dacă mori, o să fie cumplit!
Toți oamenii mor.
Nu toți oamenii trăiesc cu adevărat.
Bea asta.
O să-ți aline durerea.
Nu. O să-mi amorțească mintea.
Am nevoie de minte limpede.
Dacă nu simt nimic sau dacă plâng ar însemna că regele m-a doborât.
Nu pot suporta gândul că vei fi torturat.
Bea!
Bine.
Am venit să vă cer îndurare pentru viața lui Wallace.
Ești topită după el, nu-i așa?
Îl respect.
A fost măcar un dușman pe măsură.
Arată-i îndurare, rege, și vei câștiga respectul oamenilor.
Chiar și acum ești incapabil să arăți milă.
Iar tu...
Pentru tine, cuvântul acesta e la fel de străin ca iubirea.
Înainte să-și piardă graiul,
mi-a spus că îl liniștește gândul că va apuca să-l vadă pe Wallace mort.
Înțelegi?
În moarte vom sfârși cu toții.
Dar înainte să-ți afli sfârșitul,
vreau să știi un lucru.
Sângele tău moare o dată cu tine.
Port în pântec un copil care nu e din neamul tău.
Fiul tău nu va sta mult pe tron, îți jur.
Mă tem.
Dă-mi puterea să mor cu fruntea sus!
Vine!
Iată prețul aspru al trădării...
Cazi în genunchi,
declară-te supus loial al regelui, cerșește îndurare...
Și o vei avea.
Frânghia!
Ridicați-l!
Întindeți-l!
Așa, întindeți-l!
E o plăcere, nu-i așa?
Ridică-te în genunchi.
Sărută blazonul regal de pe mantia mea și nu vei mai simți nimic.
Legați-l de cal!
Ajunge?
Totul se poate sfârși acum.
Pace.
Fericire.
Spune.
Strigă...
"Îndurare!"
Îndurare!
Strigă.
Spune: "Îndurare."
- Îndurare, William. Îndurare. - Iisuse, spune odată, omule.
Prizonierul vrea să rostească un cuvânt.
Libertate!
După decapitare,
trupul lui Wallace a fost sfâșiat.
Capul a fost pus pe Podul Londrei.
Mâinile și picioarele au fost trimise în cele patru colțuri ale regatului, drept pildă.
Nu au avut însă efectul plănuit de Picioare-Lungi.
Iar eu, Robert Bruce,
am mers să mă închin oastei regelui englez
și să primesc confirmarea încoronării mele.
Sper că te-ai spălat la fund de dimineață.
O să fie pupat de un rege.
Haide! Să terminăm odată.
Oprește-te!
V-ați vărsat sângele pentru Wallace!
Acum vărsați-l și pentru mine!
Wallace!
În anul Domnului 1314,
patrioții Scoției, înfometați și depășiți numeric,
au atacat pe câmpul de la Bannockburn.
Au luptat ca războinicii-trubaduri,
au luptat ca niște scoți
și și-au câștigat libertatea.